Absinttiako?
Annoitko heille absinttia?
En.
Oopiumia.
Oopiumiako?
Niin.
Valitettavasti se tappoi.
Mutta veri pysyi lämpimänä.
Juotitko minulle -
kuollutta verta?
Juotit minulle...
Opetit minulle -
ettei kuolleesta tule koskaan juoda.
Pane minut arkkuun!
Pane minut arkkuun.
Arkkuun pääset!
Luoja!
Nosta minut.
Hyvää yötä, prinssi.
Saatelkoot paholaisen siivet sinut lepoon.
Poltetaanko hänet?
Vai haudataanko?
Mistä hän olisi pitänyt?
Rämeestäkö?
Hän kuuluu liskojen joukkoon.
Ansaitsi kuolla.
Ehkä mekin, joka yö.
Hän loi minut.
Hän antoi elämän.
Oli, mikä oli.
Näin ei olisi pitänyt käydä.
Tein sen meidän vuoksemme.
Jotta pääsisimme vapaaksi.
Kaipasitko häntä?
Hän oli kaikki, mitä tunsin.
Niin yksinkertaista se oli.
Olimme kuin orvot, jotka opettelivat elämään uudelleen.
Varasimme matkan Eurooppaan.
Laivaa odotellessa tutkimme -
Vanhan maailman myyttejä ja taruja.
Etsimme epätoivoisesti kaltaisiamme.
Katso, kenet unohdimme.
Vapautetaan ne.
Selvä.
Vaunut tulivat.
Kuuntele, Louis.
Näissä käsissä on vielä elämää.
Ei aivan furioso.
Moderato...
Ehkä cantabile.
Miten tämä on mahdollista?
Kysy alligaattorilta.
Sen veri auttoi.
Sitten käärmeet -
rupikonnat -
ja muut Mississippin elävät.
Hiljakseen -
Lestatista tuli taas -
lähes itsensä.
Olet ollut hyvin -
hyvin -
tuhma tyttö.
Laiva lähtee ilman meitä.
Vaikka tuli levisi -
seisoin kannella ja pelkäsin, että hän nousee taas joesta -
tuhoamaan meidät kuin hirviö.
Ajattelin vain: -
"Lestat,
"ansaitsemme sinun kostosi.
"Annoit pimeyden lahjan -
"ja lähetin sinut toistamiseen kohti kuolemaa. "
Vaikka laivalla ei ollut rottia -
outo rutto iski sen matkustajiin.
Claudia ja minä olimme tietysti sille immuuneja.
Olimme itseksemme -
pohdimme omaa arvoitustamme.
Saavuimme Välimerelle.
Olisivatpa vedet olleet sinisiä mutta ne olivat yön mustaa vettä.
Kuinka ponnistelinkaan muistaakseni -
nuoruudessa itsestään selvän värin.
Etsimme kylä kylältä -
raunio rauniolta -
maa toisensa perään.
Emme löytäneet mitään.
Aloimme uskoa, että olemme ainoat.
Siinä ajatuksessa oli outoa lohtua.
Mitä kirottu olisi voinut sanoa kirotulle?
Ettekö löytäneet mitään?
Talonpoikien huhuja -
taikauskoista löpinää valkosipulista -
ja risteistä -
sydämen lävistävistä paaluista.
Mutta ei merkkiäkään kaltaisistamme.
Eikö Transilvaniassa siis ole vampyyreja? Ei kreivi Draculaa?
Kuvitelmaa.
Irlantilaisen hourupään vulgaareja sepityksiä.
Pariisi syyskuussa 1870.
Unelmieni kaupunki.
Olinhan kreoli ja Pariisi on New Orleansin äiti.
Se on oma maailmansa.
Heräsimme taas henkiin.
Kaksistaan.
Olin niin hurmioitunut, että annoin periksi hänen joka toiveelleen.
Kun olin luopunut vampyyrien etsimisestä -
vampyyri löysi minut.
Narri...
Santiago!
Olen etsinyt kuolemattomia maailman ääristä ja tuollaisenko löysin?
Tuo pieni kaunokainen mukanasi.
Kukaan ei tee pahaa.
En salli sitä.
Muista nimeni:
Armand.
Muista, mitä sanoin.
Heillä on eri kykyjä. He lukevat ajatuksia.
Tuo on se vampyyri.
Kaks' lempiväistä -
orvokkien tietä kulkee.
Ja pahaa aavistamatta -
he toisens' syliin sulkee.
Kunnes tulevat -
he minun käsiini.
lhmistä leikkivät vampyyrit esittävät vampyyreja.
Kuinka avantgardistista.
Munkin sielu taivaan kanssa puhuu.
Päivät hurskaasehen mietiskelyyn kuluu.
Liian aikaisin hän Luojan luokse saapuu.
Ei rukouksiin lain vastausta tuu.
Opimme siis tästä:
Jokainen on teistä kättäin koskeva -
ja otsans' suutelooni alistava.
Mutt' kuule.
Taitaa kuolevainen lähestyä.
Kuka tulee?
Mikä kauneus rinnallani.
Kukoistava ruusu vai kuihtuva orvokki?
Ehkä hänen mielens' puolisoksein halaa.
Ehkä opetus ei vielä tullutkaan.
En haluu kuolla.
Mutt' kuolo oon, se aina ollutkin.
Auttakaa!
- Mitä olen tehnyt? - Me kaikki kuolemme.
Olen nuori.
Kuolo ei ikää kumarra. Se tulee milloin vain.
Lihasi on nyt persikkainen.
Ikä tekee siitä harmaan ja ryppyisen.
Anna minun elää. En välitä siitä.
Miksi välität, jos kuolet?
Ehkä kuolo rakastaa sinua ja armahtaa?
Keneen yleisöstä se kohdistaisi intohimonsa?
Valitse.
Kuka kärsii laillasi.
Ottakaa minut, herra vampyyri.
Jumaloin teitä.
Odota vuoroasi.
Tiedätkö, mitä se merkitsee, että kuolema rakastaa sinua?
Että sinusta tulee morsiamemme?
Ei tuskaa.
Hirvittävää.
Asumme alhaalla.
Antakaa, kun näytän.
Hirvittävä.
Aivan.
Ja kaunis.
Tervetuloa kotiini.
Maistakaa häntä.
Kaksi vampyyria -
Uudesta maailmasta -
ohjaavat meidät uuteen aikaan -
kun kaikki mitä rakastamme, mätänee -
ja haihtuu.
Oletko joukon johtaja?
Jos johtaja olisi -
se olisin minä.
- Onko sinulla vastaukset? - Onko sinulla kysymykset?
Mitä me olemme?
Emme muuta kuin vampyyreja.
Mikä teki meidät tällaisiksi?
Tiedät kai, kuka sinut teki?
Mutta kuka teki hänet?
Kaiken pahan -
alku ja juuri.
Ymmärrän.
Näin teidät teatterissa.
Kärsit siinä kuin tyttökin.
Kuolet aina, kun tapat.
Tunnet ansaitsevasi kuoleman etkä säästä mistään.
Tekeekö se sinusta pahan?
Ymmärrät hyvyyden, eikö se tee sinusta hyvän?
Eikö sitten ole mitään?
Ehkä.
Mutta ehkä tämä on -
ainoa oikea pahuus, joka on jäljellä.
Eikö Jumalaa sitten ole?
En tiedä mitään Jumalasta.
Tai paholaisesta.
En näe näkyjä, en tunne salaisuuksia -
jotka eivät kiroaisi tai pelastaisi sieluani.
Olen 400-vuotias -
ja tietääkseni maailman vanhin -
elossa oleva vampyyri.
Ovatko asiat niin kuin pelkäsin?
Pelkäät liiaksi.
Niin paljon, että pelotat minua...
Luojasi olisi pitänyt kertoa.
Sen joka lähti Uuteen maailmaan.
Hän ei tiennyt mitään.
Eikä välittänyt.
Eikö?
Tule, rakas.
Meidän on aika lähteä.
Minulla on nälkä -
ja kaupunki odottaa.
Paikka oli tyhjä, kun lähdimme.
Hiljainen kuin hauta.
Kulkiessamme sen läpi tunsin taas -
"että tein vääryyttä Lestatille.
"Vihasin häntä väärin perustein. "
Miten teit väärin?
Mainitsit nimen.
En halua toistaa.
Keskuudessamme on vain yksi rikos.
Se merkitsee toisen vampyyrin kuolemaa -
kaltaisensa surmaamista.
- Antaisinko heidän tehdä sinulle pahaa? - Et.
Vaara pitää sinut luonani.
Rakkauspa.
- Rakkausko? - Rakkaus.
Jättäisit minut Armandin vuoksi, jos hän pyytäisi.
En ikinä.
Hän haluaa sinut, sinä hänet. Hän on odottanut sinua.
Hän kaipaa kumppania.
Hän odottaa hetkeään teatterissa.
Hänestä siellä on tylsää.
Ehkä.
Tiedätkö, mitä hänen sielunsa kertoi sanatta?
"Päästä hänet."
Pitäisikö minun päästää sinut?
Isäni -
Louisini, joka loi minut.
Kaikki järjestyy.
Uskotko todella niin?
Sotilas -
palaa sodasta.
Voitto on karaissut hänet kestämään surua -
kunnes kuolema tulee -
ja niittää hänet hevoseltaan.
Odotin sinua.
Kuuntele.
Claudia on minulle rakas.
Hän on tyttäreni.
Rakastajattaresi.
Ei. Rakkaani, lapseni.
Kuten haluat. Olet viaton.
Hän on vaarassa, eikö vain?
- Niin on. - Miksi?
Voin sanoa syitä.
Hänen hiljaisuutensa -
nuoruutensa.
Noin nuoresta ja avuttomasta -
on kiellettyä tehdä vampyyriä.
Syytä sitten sitä, joka loi hänet.
Tapoitko vampyyrin, joka loi teidät molemmat?
Siksikö et lausu hänen nimeään?
Santiago epäilee, että tapoit.
- En halua riitaa. - Se on jo alkanut.
Jos haluat pelastaa tytön -
- Lähetä hänet pois. - Sitten menen itsekin.
Näin pianko?
Ilman niitä vastauksia, joita olet kaivannut?
Sanoit, että niitä ei ole.
Kysyit väärät kysymykset.
Tiedätkö -
kuinka harvat meistä -
kestävät kuolemattomuutta?
He luopuvat omasta tahdostaan.
Maailma muuttuu.
Me emme.
Siinä piilee se ironia -
joka lopulta tappaa meidät.
Sinun on pidettävä yhteyttä tähän aikaan.
Minunko?
Etkö tajua?
En ole minkään ajan henki.
Olen ristiriidassa kaiken kanssa.
Olen aina ollut.
Se oli sinun aikasi henki.
Sen ydin.
Sinun tappiosi oli -
vuosisadan tappiota.
Entä teatterin vampyyrit?
Rappiolla -
käyttökelvottomia.
He eivät kuvasta mitään.
Sinä kuvastat.
Kuvastat -
särkynyttä sydäntä.
Vampyyri -
jolla on ihmisen sielu.
Kuolevaisen intohimo.
Olet kaunis, ystäväni.
Lestat varmaan itki, kun teki sinut.
Tunnetko Lestatin?
Tunsin hänet.
Riittävän hyvin, että en sure hänen poismenoaan.
Tunsin lopulta jonkinlaista rauhaa.
Löysin opettajan, jollainen Lestat ei ikinä olisi ollut.
Tiesin, ettei Armand pitäisi tietoa sisällään.
Se paistaisi hänestä läpi kuin lasista.
Madeleine -
Louis on ujo.
Juo.
Tee se.
Minä en pysty. Minulla ei ole voimia.
- Pidit siitä huolen, kun loit minut. - Etkö tiedä, mitä pyydät?
Päinvastoin. Tiedän.
Löysit uuden kumppanin. Tee minulle nyt oma.
Miltä me näytämme sinusta?
Näytämmekö kauniilta?
Taianomaisilta?
Valkoinen iho, pistävät silmät. Tiedätkö, mikä sinusta tulee?
Sinun vikasi on, ettet voi olla paha.
En kärsi takiasi enää.
Älä pakota minua. En voi.
Teithän sen minullekin.
Ryöstit äitini käsistä. Kuin sadun kaksi hirviötä.
Ja nyt itket.
Kyyneleesi eivät riitä paikkaamaan sitä.
Anna hänet minulle, Louis!
Tee se, ennen kuin jätät minut.
Luoja.
Rakastan sinua yhä.
Kärsin siksi.
Kuka välittää minusta -
tumma enkelini, sitten kun menet?
Mikä hän on sinusta, Madeleine?
Nukkeko?
Lapsi, joka ei voi kuolla.
Ja lapsi, joka kuoli.
Minun tyttäreni.
Mitä hänelle tapahtuu?
Hän kuolee.
Niin kävi sinullekin -
vaikka et muistakaan.
Mutta jos hän kuolee...
Vain kuolevainen kuolee.
Älä kanna kaunaa, rakkaani.
Olemme nyt tasoissa.
Mitä tarkoitat?
Huoneessa ei kuollut tuo nainen.
Vaan viimeinen inhimillinen -
henkäys minussa.
Niin, isä.
Olemme viimein tasoissa.
On oikeuden aika, pikkuinen.
Hakekaa Armand. Hän ei salli tätä.
Kuolema muille.
Sinulle ikuisuus laatikossa.
Tyrmään muurattuna.
Vain huudot ovat seuranasi.
Ehkäpä vuosisatoja.
Viekää heidät!
Kauniita unia.
Ei! Ei!
Apua!
Herää.
Missä Claudia on?
Häntä ei voi auttaa.
- Missä Claudia on? - En voi pelastaa häntä.
Menetän vielä sinutkin.
Älä!
Tule, Louis.
Ei täällä.
Vampyyri osaa siis itkeä.
Kerran tai pari ikuisuudessa.
Ehkä kostin tukahduttaakseni kyyneleet ikuisiksi ajoiksi.
Pysäyttäkää hänet!
Ottakaa kiinni!
Et edes varoittanut heitä?
En.
Tiesit, mitä tekisin.
Niin.
Pelastin silti sinut, eikö totta?
Hirvittävältä auringonnousulta.
Olit johtaja, sinuun luotettiin.
Sait minut näkemään heidän heikkoutensa.
Heidät oli tuomittu -
kahlittu aikansa rappioon.
He olivat unohtaneet ensimmäisen säännön:
on oltava voimakas -
ja kaunis -
eikä saa katua.
Voitko opettaa minulle?
Voin.
Miten en kadu?
Meistä tulisi hyvä pari.
Mutta mitä jos en halua oppia sitä sääntöä?
Mitä?
Jos minulla on vain kärsimykseni?
Katumukseni.
Etkö halua päästä siitä?
Jotta sinäkin saisit sen?
Sydämeni suree sitä -
jonka poltitte tuhkaksi.
Vannon etten minä...
Tiedän, että teit niin.
Tiedän -
ettet kadu mitään.
Et tunne mitään.
Jos minulla on opittavana vain se -
suoriudun siitä itsekin.
Minä kuolen.
Et kuole.
Kuolit jo.
Ja haluat, että pidän sinua vielä hengissä.
Niin paljon kuin se houkutteleekin -
minun on valitettavasti kieltäydyttävä.
Vaeltelin vuosia -
Italiassa, Kreikassa -
muinaisissa maissa.
Maailma oli hautakammioni.
Hautausmaa täynnä rikkinäisiä patsaita.
Jokainen niistä muistutti Claudian kasvoja.
Sitten uteliaisuudesta -
tai tylsyydestä tai mistä lie -
lähdin Vanhasta maailmasta -
ja palasin Yhdysvaltoihin.
AURINGONNOUSU
Tekniikan ihmeen ansiosta saatoin nähdä auringonnousun -
ensimmäistä kertaa -
200 vuoteen.
Mitä auringonnousuja!
lhmiset eivät näe niitä koskaan niin kuin minä näin ne.
Ensin hopeisena -
sitten vuosien kuluttua purppuran, punaisen -
ja kauan kaivatun sinisen sävyissä.
Keväällä 1988 palasin New Orleansiin.
Pian kun haistoin ilman, tiesin olevani kotona.
Se oli täyteläinen -
melkeinpä makea -
kuin jasmiinin ja ruusun tuoksu vanhalla pihamaallamme.
Kävelin katuja ja haistelin kauan kaivattua parfyymia.
Sitten Prytania-kadulla -
vain pari korttelia Lafayetten hautausmaalta -
tunsin kalman hajun.
Se ei tullut haudoista.
Se voimistui kävellessäni.
Vanhan kuoleman haju.
Liian hieno kuolevaisten haistettavaksi.
Onpa hauska nähdä sinut täällä.
Olen uneksinut tästä hetkestä.
Hänestä ei olisi pitänyt tehdä kaltaistamme.
Se on mennyttä, Lestat.
Niin on. Mennyttä...
Olet yhä kaunis, Louis.
Olit aina vahvempi.
Älä pelkää.
En halua pahaa.
Palasitko kotiin luokseni?
Muistatko millainen olin?
Millainen vampyyri?
Muistan.
Kukaan ei voinut vastustaa minua.
Et edes sinä.
Yritin.
Niin yritit.
Mitä enemmän yritit -
sitä enemmän halusin sinut.
En kestä tuota.
Valoja...
Ja meteliä.
Yö on kirkkaampi kuin päivät.
Se on keinovaloa.
Ei se vahingoita.
Jos jäät luokseni -
voin jatkaa taas.
Minusta tulisi sama vanha Lestat.
Minun on mentävä.
En tiedä, mitä Lestatille kävi.
Minä jatkan -
yö toisensa jälkeen.
Syön niistä, jotka sattuvat matkan varrelle.
Intohimoni meni Claudian mukana.
Olen yliluonnollista lihaa.
Irrallinen.
Muuttumaton.
Tyhjä.
Tyhjäkö?
Siinäkö kaikki?
Tarina ei voi päättyä niin.
Mutta päättyy.
Ei ole enää kerrottavaa.
Pakko olla. Et ymmärrä itseäsi. Et ole tyhjä.
Antaisin mitä vain, jos voisin olla sinä.
Voimistasi ja kokemuksistasi.
Et kuunnellut.
Kuuntelinpas. Tarinasi on uskomaton.
- Hämmästyttävä. - Tee, mitä haluat.
Välitä se muille. Opi mitä voit.
Opin vain yhdellä tavalla. Tiedät miten.
Etkö tuonutkin minut tänne tarkoituksella?
Mikä se mahtoi olla?
Haluat kumppanin, yhteyden ulkomaailmaan. Se olen minä.
Ota minut. Haluan sitä.
- En salli tämän päättyä näin. - Luoja, epäonnistuin taas.
Etpäs. Luojalla ei ole tähän kahta sanaa...
Tykkäätkö?
Haluatko olla kuolemattomien ruokaa?
Tykkäätkö kuolla?
Lopeta!
Se tapahtui vuonna 1 791.
Olin 24-vuotias. Nuorempi kuin sinä nyt.
Ajat olivat erilaiset. Olin täysi mies.
Suuren plantaasin isäntä New Orleansin eteläpuolella.
Vaimoni kuoli synnytyksessä.
Taisin kusta housuun.
Hänet ja lapsi oli haudattu puoli vuotta aiemmin.
Hyvää kamaa.
Olisin halunnut mennä mukana.
Hyvää kamaa.
Tuskin tarvitsee esittäytyä.
Tuntuu jo paremmalta.
Eniten kaipasin kuolemaa.
Kutsuin sitä luokseni.
Vapautusta elämän tuskasta.
Valittaa aina.
Kuulitko jo tarpeeksi?
Minun piti kuunnella tuota vuosisatoja.
Älä pelkää.
Saat valita -
toisin kuin minä aikanaan...
Subtitles conformed by SOFTITLER